Dumpīgums un brīvības meklējumi: kā ģimenē pārdzīvot tīņu vecumu?
Iestājoties pubertātei un tīņu vecumam, ierasti atsaucīgie un smaidīgie bērni piedzīvo nozīmīgas fizioloģiskas un psihoemocionālas pārmaiņas. Tā rezultātā nereti notiek attālināšanās no vecākiem, pieaug konfliktu riski, tīņiem veidojas saasināta pasaules uztvere, kā arī parādās vēlme pēc brīvības un pozitīva vienaudžu vērtējuma.
![Pusaudži vēl tikai mācās veidot tuvākas attiecības, viņi šajā jomā ir iesācēji un pastāv liela iespējamība, ka viņi piedzīvos sarūgtinājumu un vilšanos.](https://mutcdn.fra1.digitaloceanspaces.com/40730/conversions/2020081406475644897_o-696x464.jpg)
FOTO: Shutterstock.com
Pusaudži vēl tikai mācās veidot tuvākas attiecības, viņi šajā jomā ir iesācēji un pastāv liela iespējamība, ka viņi piedzīvos sarūgtinājumu un vilšanos.
Sīkāk par tīņu vecuma raksturojumu un to, kā šo vecumu veiksmīgi
pārdzīvot, stāsta sistēmiskā ģimenes psihoterapeite un
pedagoģijas doktore Maija Biseniece.
Kad sākas tīņu vecums?
Pusaudžu vecumā jānošķir bioloģiskais un psiholoģiskais tīņu vecuma
sākums. Meitenēm bioloģiski pusaudžu vecums sākas, kad parādās
pirmās menstruācijas. No šī brīža meitene var palikt stāvoklī un
dzemdēt. Zēniem fizioloģiskā nobriešana sākas aptuveni 11,5 gadu
vecumā un ilgst līdz 16, bet dažreiz 18 gadiem. Dzimumnobriešana
katram var būt atšķirīga, bet pārāk agra vai vēla dzimumnobriešana
var negatīvi ietekmēt tīņa pašvērtējumu, jo šajā vecumā pusaudžiem
ir svarīgi, lai viņu fiziskā attīstība noritētu tāpat kā
vienaudžiem. Aizkavēta fiziskā nobriešana rada psiholoģiskas
grūtības abiem dzimumiem.
Šobrīd gan no bioloģiskā, gan psiholoģiskā viedokļa pusaudžu vecums sākas apmēram par diviem trim gadiem ātrāk nekā pirms vienas vai divām paaudzēm.
M. Biseniece skaidro, ka šobrīd gan no bioloģiskā, gan psiholoģiskā
viedokļa pusaudžu vecums sākas apmēram par diviem trim gadiem ātrāk
nekā pirms vienas vai divām paaudzēm. Savukārt atbilde uz
jautājumu, kad beidzas pusaudžu vecums, arī nav vienkārša, jo
pieauguša cilvēka pazīme ir prasme uzņemties atbildību par savu
lēmumu. Respektīvi, pusaudžu un jauniešu vecums beidzas tobrīd, kad
tiek pieņemta pieauguša cilvēka vērtību sistēma – cilvēks var brīvi
izvēlēties, taču pats atbild par savu izvēli. Tās ir vienas monētas
divas puses – gan brīvība, gan atbildība vienlaikus.
Tīņu emocionālie pārdzīvojumi
Pusaudžu periodā personības attīstībā notiek šķelšanās un
individualizācija. Atdalīšanās no vecākiem, emocionālo saišu
atraisīšana no bērnībā svarīgajiem cilvēkiem nav viegla. Pusaudzis
stumj prom savu bērnības pieķeršanos vecākiem un atbrīvoto vietu
piepilda ar pieķeršanos sev pašam, tas izskaidro pusaudžu pieaugošo
egoismu. No vienas puses, pusaudzis izjūt prieku par iespēju brīvi
pieņemt lēmumu, brīvību domāt un rīkoties pēc sava prāta, bet no
otras puses, tīnis var izjust lielu tukšumu un savu nenozīmīgumu.
Tur, kur iepriekš bija ļoti nozīmīga un emocionāla saite ar
vecākiem, tagad ir tukšums. Tas var izraisīt milzīgu trauksmi,
kuras mazināšanai tiek meklēti arī tādi risinājumi kā izklaides un
spēles, sekss, alkohols un narkotikas. Pusaudžu uzvedība ir grūti
paredzama, dažreiz viņi rīkojas kā pieaugušie, dažreiz ir impulsīvi
kā bērni, kas kaut ko vēlas – tepat un tūlīt, bet ja nenotiek, tad
nevajag, rīkojas neprognozējami un nespēj paši paredzēt savas
darbības – tā ir bērnišķu un pieaugušo personības komponentu
mozaīka, uzsver M. Biseniece.
Pusaudžu un jauniešu vecums beidzas tobrīd, kad tiek pieņemta pieauguša cilvēka vērtību sistēma – cilvēks var brīvi izvēlēties, taču pats atbild par savu izvēli.
No vecākiem pie draugiem
Atdalīšanās no vecākiem nozīmē to, ka pusaudzis pārdzīvo šķiršanās
nomāktību un vientulību. Katrs pusaudzis ir pretrunīgs savās
iekšējās izjūtās un mēģinājumos atdalīties no vecākiem. Pusaudžu
perioda sākumā gan meitenes, gan zēni atkarību no mammas uztver kā
draudīgu un māte kļūst par tēlu, ar kuru īpaši jācīnās un no kura
jāturas pa gabalu, norāda M. Biseniece. Pusaudžiem ļoti būtiski ir
tas, vai izdodas izveidot emocionāli veiksmīgas attiecības ar
vienaudžiem un atrast jaunus pieķeršanās objektus. Ar vienaudžiem
var izjust kopību, tuvību, apbrīnu, konkurenci, skaudību, strīdus,
dvēseles tuvību – jūtas, kas agrāk izbaudītas kopā ar
tuviniekiem.
Lai atdalītos no mātes, meitenes pusaudžu perioda sākumā aktīvi
meklē un konkurē par pretējā dzimuma sabiedrību. Savukārt zēni, lai
izvairītos no nepieciešamības pēc mātes, patvērumu meklē attiecībās
ar tēvu un citiem zēniem. No vienaudžiem un jaunatnes kultūras
pusaudzis saņem nepieciešamo atbalstu, lai atdalītos no vecākiem.
Grupā ir vieglāk apšaubīt vecāku nozīmību un kopīgi izvēlēties
piemērotu mūziku, ģērbšanās stilu, runas veidu, hobijus un
vērtējumus.
Ko vecākiem labāk nedarīt un neteikt?
Pieaugušie, komunicējot ar pusaudžiem, satraucas, kad, šķiet, tik
prātīgi runājošs cilvēks pēkšņi rīkojas kā pilnīgs bērns. Tas ir
pavisam normāli, jo izprast pusaudža uzvedību kā pieauguša cilvēka
nav iespējams. Tāpat nav vērts pārmest – Tu kā mazs bērns….
Pieaugušajiem visu laiku jāpielāgojas, jāadaptējas pusaudža
stāvokļa svārstībām, palīdzot un parādot, kā pārvarēt dzīves
ikdienas krīzes, jo vēl nav iegūta izturība (angliski
resilience) – prasme pretoties, saņemot dzīves sitienus.
Tāpēc nebūtu varbūt īpaši vērts no šiem jaunajiem cilvēkiem
sagaidīt neatlaidību, pacietību, konsekvenci kā no pieaugušā. Nav
vērts moralizēt. Šī pretošanās prasme ir atkarīga no vecāku sniegtā
piemēra, kā viņi paši pārdzīvo neveiksmes, kā bērniem parāda, ko
darīt, kā pārvarēt grūtības. – “Neveiksme? Viss ir kārtībā, Tu
pamēģināji.” Iznāk arī pašiem vecākiem vairāk darboties un
atcerēties teicienu –“Stiprs ir nevis tas, kurš nepakrīt, bet gan
tas, kurš pakritis spēj piecelties”.
Vēlamie soļi no vecāku puses
Jāatceras, ka pusaudži un jaunieši vēl tikai mācās veidot tuvākas
attiecības, viņi šajā jomā ir iesācēji un pastāv liela iespējamība,
ka viņi piedzīvos sarūgtinājumu un vilšanos. Tādēļ pusaudžiem ir
vajadzīgi saprotoši pieaugušie, kuri var mierināt un palīdz
pārvarēt krīzes.
M. Biseniece skaidro, ka robežu noteikšana ģimenē lielākoties ir
saistīta ar pusaudžu drošību, tomēr ir svarīgi, ka ar jauniešiem
tiek diskutēts, jo tā viņi iemācās paust savus uzskatus un darīt
zināmas savas robežas. Pusaudžiem ir jāzina noteikumi: kad ir jābūt
mājās, kur drīkst atrasties, ka nedrīkst lietot alkoholu un
narkotikas. Svarīgi, ka vecāki izvēlas “cīnīties gudri” un neļaujas
apjukumam, kad pusaudzis manipulē, stāstot, kas ir atļauts “visiem
citiem”. Kontakts ar pusaudzi ir vissvarīgākais, jo pusaudzim ir
būtiski izjust drošību, piederības izjūtu un pieņemšanu, un to
patiesi var sniegt tikai vecāki.